User:Inhol24/European Journal of Women´s Studies (2006)

Om texten nedan
Den text som är publicerad nedan är skriven som en personlig läslogg av en text som ingår i forskarutbildningskursen KOIIA I på Örebro universitet. Den är en slags sammanfattning och ska inte betraktas som något annat än som just läslogg. Mer information om det sammanhang texten är skriven i hittar man om man klickar på mitt namn ovan. European Journal of Women´s studies

Intersektionalitet – Phoenix och Pattynama
Phoenix och Pattynama skriver den introducerande texten till journalens tema om intesektionalitet. De inleder med att förklara att “intersektionalitet” är ett begrepp som myntades år 1989 av Kimberlé Crenshaw och att begreppet är användbart som en gemensam benämning för att synliggöra de månfaldiga positioneringar som utgör det vardagliga livet och de maktrelationer som är centrala för det.

Alla de artiklar som är med i detta nummer av journalen har fokus på metodologi och är ett produktivt inlägg för feministisk förståelse av intersektionalitet skriver Phoenix och Pattynama.

Intersektionalitet och Feministpolitik – Nira Yuval-Davis
Inom feminismen har man många gånger diskuterat likheterna mellan kvinnors situation och svartas situation. Problemet är att det signalerar att alla kvinnor skulle vara vita och alla män svarta, men så är det ju inte, skriver Yuval-Davis. I denna artikel undersöker hon några av de analytiska frågeställningar som är inblandade i interrelationen mellan kön, klass, ras och etnicitet samt andra sociala grupperingar.

Yuval-Davis summerar kort den ursprungliga debatten kring intersektionalitet. Hon hävdar att man till en början menade man att det ”tredubbla förtrycket” grundade sig i påståendet att svarta kvinnor drabbades av tre olika förtryck: som svarta, kvinnor och medlemmar av arbetarklassen. Yuval-Davis argumenterar dock emot detta tillvägagångssätt, för det finns enligt henne inget lidande som kommer från förtrycket var och en för sig, utan varje social gruppering har olika ontologiska grunder som är omöjliga att förminska till andra sociala grupperingar. Ett annat problem med den additiva intersektionalitetsmodellen som Yuval-Davis lyfter fram är att den ofta stannar kvar på en analysnivå, den empiriska, och inte skiljer mellan olika nivåer. Men det finns många som på senare tid varit mer noga med att separera olika nivåer skriver hon vidare.

Det var under ett expertmöte kring köns- och rasdiskriminering i Zagreb i november 2000 som man försökte lyfta fram förslag till en mer specifik analys och metod kring intersektionalitet. Efter konferensen var det dock svårt att riktigt få grepp om vad det var man kommit fram till, menar Yuval-Davis, och man försökte beskriva intersektionalitet som en väg, där en kvinna möter olika förtryck i korsningarna.

Det finns en tendens att man ser olika sociala grupper, som klass, ras och etnicitet som resultat av ett biologiskt öde, sammanlänkat till olika genetiska poler som handlar om intelligens och personlig karaktär och då det finns ett behov av att skilja mellan olika typer av olikheter kan vi genom att inlemma dessa i vår analys undvika sammanflätade positioneringar, identiteter och värden menar Yuval-Davis. Hon menar vidare att det som är viktigt är att man ska analysera hur specifika positioneringar, identiteter och politiska värderingar är konstruerade, hur de samverkar och hur de berör var och en på särskilda platser och i speciella kontexter.

En frågeställning som tas upp i många olika texter handlar om hur många sociala grupperingar som är involverade och/eller vilka som ska inlemmas i analysen av den intersektionella processen. Ofta brukar man uppfatta ras, kön och klass som tre huvudsakliga sociala grupperingar, men andra lägger också till grupperingar som ålder. Det finns många sociala grupperingar som man kan ta hänsyn till, menar Yuval-Davis, varför det är vanligt att man ställer upp listor över dem. Tyvärr slutar nästan alla sådana listor med ett ”etc.” för det finns så många fler än man kan ta upp.

Själva poängen med intersektionell analys är, enligt Yuval-Davis, att man försöker analysera de skilda situationer som olika sociala grupperingar konkret är involverade i, hur de konstrueras av var och en av dessa, och hur de hör ihop med politiska och subjektiva identitetskonstruktioner.

Multiple Inequalities, Intersectionality and the European Union – Mieke Verloo
Då man försökt handskas med flerdubbel ojämlikhet inom politiska praktiker i Europa har man sällan kallat det för intersektionalitet, skriver Verloo. Hon försöker i sin artikel, genom att reflektera kring begreppet intersektionalitet, bidra teoretiskt till föreställningen om de relationer som finns mellan olika typer av ojämlikheter. I slutet av artikeln presenterar hon konstruktiva idéer för ett mer heltäckande sätt att hantera flerdubbla ojämlikheter (s. 212).

Verloo förklarar att Crenshaw (1989) skiljer mellan strukturell intersektionalitet och politisk intersektionalitet. Strukturell intersektionalitet är något som uppstår då ojämlikhet och dess intersektioner är direkt relevanta för människors upplevelser i samhället. Med hjälp av strukturell intersektionalitet kan man förklara till exempel varför en svart kvinna inte kommer ifråga för ett jobb pga. att hon är svart, eftersom den ”normanställde” är en vit kvinna, samtidigt som andra jobb också är otillgängliga för samma kvinna eftersom de jobb som är tillgängliga för svarta människor i denna kontext främst är manliga jobb (s. 231)

Politisk intersektionalitet använde Crenshaw, enligt Verloo, för att indikera hur ojämlikhet och deras intersektioner är relevanta i politiska strategier. Avgörande frågor i en analys av politisk intersektionalitet är: Hur och var marginaliserar feminism etniska minoriteter eller funktionshindrade kvinnor? Hur och var marginaliserar mått på sexuell jämlikhet eller rasism kvinnor? Hur och var marginaliserar könsjämlikhetspolitik lesbiska? (s. 213)

Verloo påpekar dock att det finns kritiker, som menar att intersektionalitet är en oklar modell att använda om man vill titta på strukturer, samtidigt som begreppet är vitt använt i akademiska studier.

Verloo vill i en del av sin artikel hantera begreppet ”antagen likhet” som hon menar att ligger till grund för ambitionen till en konsekvent politik kring flerdubbla ojämlikheter. All ojämlikhet som är relevant för nya europeiska anti-diskrimineringsförordningar kan enligt Verloo ses som kopplade till socialgrupper eller kategorier, och till skillnader som gjorts i interaktioner och institutioner av människor själva eller av andra. ’

Verloo gör en jämförelse där hon fokuserar på fyra sociala kategorier som är starkt kopplade till ojämlikhet: kön, ras/etnicitet, sexuell läggning och klass. Det resultat hon kommer fram till är att alla de fyra sociala kategorierna konfronteras med samma dominanta och privilegierade norm av medborgare, med en liten skillnad i betoning/tonvikt: för könskategorier så är normen först och främst en man, följd av vit, heterosexuell och medelklass. I sexuell läggning-kategorin är normen dominerande heterosexuell, därefter man, vit och medelklass. I kategorin klass är normen främst medelklass, sedan man, vit och heterosexuell. För ras/etnicitet-kategorin är normen främst vit, följd av man, heterosexuell och medelklass. I tabell 2 (s. 219) presenterar Verloo också en jämförelse av fem andra dimensioner som visar skillnader i politiska aktiviteter som kopplas till de sociala kategorier som granskas här. Tabellen visar ifall de sociala kategorierna uttrycks som politiska klyftor, om de är institutionaliserade och vilka som är de dominerande målen, anspråken och strategierna som används för att hantera de ojämlikheter som är kopplade till dem.

Verloo menar att det behövs en utveckling av komplexa metoder och verktyg som bildats genom intersektionell teori. Det behövs också en ökning av resurser, och en vidareutveckling av intersektionell teori samt ett nytänkande kring medborgares representation och deltagande i en era som handlar om post-identitespolitik.

Intersectionality – A Challenge for Feminist HIV/AIDS Research? – Anna Bredström
Feminister har visat att kön utgör en avgörande faktor för att förstå HIV/AIDS-fenomenet oavsett vilken aspekt av pandemin vi försöker belysa menar Bredström i sin artikel. Hon menar att feministforskning har bidragit till dekonstrueringen av dominanta HIV/AIDS-diskurser och därmed utmanat idéer som att oskyddat sex endast beror på en brist på kunskap om smittvägar eller på sättet man projicerats för det (s. 229).

Bredström menar att hon har försökt att möta fältet från ett intersektionellt perspektiv där man inte bedömer kön som något som är separat från t.ex. sexualitet, klass eller ras/etnicitet. I sin artikel vill hon belysa och problematisera några av de tillkortakommanden som finns, med fokus på arbeten av Tasmin Wilson (1997) och Janet Holland et al (1998).

Wilton och Holland et al betonar upprepade gånger att ras, etnicitet och klass, likväl som ”funktionsfullkomlighet” strukturerar och upprätthåller ojämlikhet mellan kvinnor och mellan män skriver Bredström (s. 232). Hon förklarar också att de i sin utvecklade teori uppger flera anledningar till varför de finner det inte vara nödvändigt att teoretisera ”ras”, etnicitet eller klass för sina forskningssyften. Wilton hävdar att det är möjligt att tala om kön och sexualitet (det erotiska) utan att hantera frågor om klass eller sociala relationer med fokus på ras, eftersom hon antar att kroppen är separerad från ”den vidare sociala arenan” (s. 232f). Wilton medger dock att t.ex. ”ras” kan vara en väsentlig faktor.

Bredström ger några exempel från Holland et al på ett samtal mellan mor och dotter. Trots den tydliga kopplingen till levnadsförhållanden för modern så analyserar inte Holland et al enligt Bredström könsdiskursen som en klasshändelse. Istället analyserar de ett citat i texten som liknande andra mor-dotter-historier, vilka går ut på att dottern ska få budskapet som säger: ”lita inte på män” respektive ”sex är smutsigt”, vilket är ett resultat av en allmänt beskyddande diskurs som stöder att kvinnlig sexualitet ska vara passiv (s.236). Bredström hävdar att citaten visar att konstruerandet av kön inte kan separeras från andra sociala divisioner; ”ras” och klass formar därmed de unga kvinnornas könsidentitet (s. 237). Men Bredström påpekar också att de här teoretiska ingripandena upprepade gånger har visat att det inte finns något som är en vanlig erfarenhet av kvinnlig underordning. Alla patriarkala relationer påverkar inte alla kvinnor och män på samma sätt och de framställer inte alla män som överlägsna alla kvinnor.

Det är inte de rasmässiga representationerna i sig som är av primärt intresse i en intersektionell analys, menar Bredström, utan det är snarare de sätt i vilka man konstruerar ett begrepp om att vara annorlunda genom ett köns- och sexualiserat språk. I denna diskurs kommer den officiella svenska könsjämlikhetspolitiken att skilja mellan ”jämlikhetssinnade svenskar” och ”patriarkala invandrarmän” menar hon. På samma sätt konstrueras svenskar som sexuellt upplysta i relation till konservativa amerikaner, reaktionära muslimer och underutvecklade afrikaner (s. 240)

Differences Between Women? Intersecting Voices in a Female Narrative – Alice Ludvig
Alltsedan mitten av 1980-talet har fokus på könsstudier i politisk teori flyttats bort från kön som en dikotomisk kategori menar Ludvig i sin artikel. Enkelt sagt så är inte den binära positionen man vs. kvinna längre den enda punkten för intresse. Forskningen har svängt från dikotomin av kön till en omprövning av skillnader och ojämlikhet mellan kvinnor menar hon (s. 246).

Ludvig menar att det ofta inte är möjligt för en kvinna att avgöra om hon har blivit diskriminerad pga. sitt kön eller av någon annan anledning som t.ex. en utländsk accent. Detta är just det som är problemet med intersektionalitet: man kan inte plussa på skillnader som kön, färg och klass; en svart kvinna blir inte förtryckt två gånger, utan många gånger menar hon (s. 246). Då man använder sig av intersektionalitet är det ett stort problem att listan över skillnader kan bli nästan oändlig – det verkar därmed vara en svag punkt i intersektionalitetsteori. Tillvägagångssättet börjar bli suddigt av frågor som ofta undviks i publicerade arbeten hävdar Ludvig och påpekar: Vem definierar när, var, vem och varför särskilda skillnader erkänns, medan andra inte gör det (s. 274). I denna artikel vill Ludvig erbjuda en insyn i dessa frågor. Fortfarande kommer frågan om hur man ska göra dock att ligga öppen varnar hon.

Man kan lite enkelt påstå att den fråga som Ludvig ställer är: Hur intersekterar kategorier av skillnader och identitet i en berättelse? (s. 248)

Det är genom berättelser som identitet och subjektivitet blir tydliga: när vi erkänner att subjektivitet är det sätt på vilket människor gör något vettigt av sitt förhållande till världen, så blir det samtidigt ett sätt för identitet förklarar Ludvig och hon menar vidare att ”identitet” och ”olikhet” båda samtidigt är grundläggande. Olikheter kan användas för att skapa positiva insider-uppfattningar och representation av självet (identitet), medan de också kan användas för att konstruera en negativ syn från ”utsidan” (s. 249).

I artikeln berättar Ludvig om en intervju som hon gjorde med en invandrad kvinna, Dora. Intervjun var totalt 9,5 timmar lång och bedrevs under flera veckor under fyra sessioner emellan februari och maj i Vienna. I intervjun användes öppna frågor som undvek frågor om varför, var, vem och när och Ludvig följde den intervjuades egna ord och fraser. I den första fasen började hon med att ställa den enkla öppnade frågan ”Jag är intresserad av din levnadshistoria. Var snäll och berätta för mig allt som du kommer att tänka på och som du skulle vilja berätta.”

Då Ludvig analyserade de svar hon fått kunde hon se att Dora inte tydligt nämner kön, men att hon ändå indirekt gör det då hon berättar om skillnaden mellan sig själv och sin bror. Ludvig menar att det lätt blir så att man inte är så medveten om kategorin ”kön” eftersom den, som en normativ kategori, sällan ifrågasätts (s. 252), men Dora relaterar din könsidentitet genom att skilja sig själv från sin bror via ett antal tillskrivningar som ändrar betydelse genom intervjun.

Ludvig menar vidare att Doras strategier måste analyseras tillsammans med hennes perspektiv som (de-)placerad och lokaliserad i de specifika svårigheter som finns i hennes migrationssituation. I Doras egna berättelser hittar man en spänning, som handlar om att hon inte känner sig hemma varken i Österrike eller i Bulgarien. Det finns en känsla både anpassning och avvisande i henens berättelse (s. 255).

==== ”I Am the Ultimate Challenge”. Accounts of Intersectionality in the Life-Story of a Well-Known Daughter of Moroccan Migrant Workers in the Netherlands – Marjo Buitelaar ====

I den här artikeln beskrivs ett personligt öde och jag kommer inte att sammanfatta denna berättelse hör. Istället har jag fastnat för några saker som Buitelaar tar upp som jag funnit intressanta.

Identitet är det tillfälliga resultatet på hur vi reagerar på de varierande sätt vi behandlas på utifrån våra positioner i maktrelationer i och mellan olika sociala och kulturella fält där vi är deltagare menar Buitelaar (s. 261). Hon menar att identitet är dialogiskt konstruerad i både lyssnandet till diskurser och användandet av dem för att konstruera våra egna berättelser.

Vad som gör begreppet om det dialogiska självet så intressant då man studerar intersektionalitet är att det erbjuder verktyg för att analysera hur individer uttrycker sig från olika jag-positioner samtidigt som de växlar mellan varierande kollektiva röster och ibland blandar dem då de tar olika positioner. Det uppmärksammar också de sätt på vilka olika kollektiva röster kan eller inte kan komma i konflikt med varandra och vilka kontexter som resulterar i att en eller flera röster blir mer dominant eller organiserade än andra i jagberättelserna (s. 261f).

”Nyckel” eller ”kärnhändelser” hänvisar till de subjektiva minnen av händelser som i vår förståelse av oss själva har fått speciellt framträdande positioner menar Buitelaar.

Narrative Accounts of Origins, A Blind Spot in the Intersectional Approach? – Baukje Prins
Intersektionalitet utgör ett kritiskt alternativ till identitetspolitik på så sätt att det tar med inomgruppsliga skillnader efter skillnader mellan grupper skriver Prins i sin artikel. Hon menar också att intersektionalitet också kan uppfattas som ett alternativ till sådana additiva krav som svarta kvinnor är sämre i än vita kvinnor pga. att de lider av både sexism och rasism, eller att arbetarklass svarta kvinnor lider av en tredubbel fara eftersom de måste ta itu med fattigdom också (s. 278). Kategorier som kön, etnicitet och klass konstruerar varandra, och de gör så på många olika sätt, beroende av sociala, historiska och symboliska faktorer menar hon.

Man ska inte tänka på makt som en egenskap, utan som en relation. Maktrelationer skiftar konstant och markeras genom konflikter och tillfällen av motstånd. Makt kan skapa subjekt likväl som det kan vara ett förtryck eftersom det inkluderar strategiska spel som bara spelas så länge som de inblandade parterna har en viss frihet, i vilka relationerna dem emellan är reversibla och instabila (s. 279). Att bli ett subjekt innebär, enligt Prins, att bli positionerad i mer eller mindre privilegierade sociala platser, vilka skapar ens erfarenhet. Individer betraktas då som de passiva bärarna av de sociala kategoriers mening.

Prins betonar att identitet inte kan uppfattas genom en lista av kännetecken som informerar oss om ”vad” en person är, utan det handlar om ”vem” någon är och detta kan endast visas genom historieberättande (storytelling), vilket Hannah Arendt (1998) har visat.

Prins berättar om sina klasskamrater som kom från Moluckerna. I deras berättelser var temat ”ursprung” tydligt. De tog upp korta episoder som handlade om att upptäcka ”var de kom ifrån” eller ”var de hade sina rötter” och de menade att dessa upptäckter ofta skapat en vändpunkt i deras liv. De levnadshistorier som Prins fick ta del av från sina klasskamrater, även de som själva var holländska pekade på att ett band till sitt ursprung är viktigt för många människors hälsa och välmående och detta skiljer sig från postmoderna teorier som menar att alla är ”nomader” eller ”migranter” med minimala och fragmenterade själv (s. 288).