User:Inhol24/Språk, literacy och makt

Av Ingela Holmström

Texten nedan är en läslogg kring boken Language, Literacy and Power in Schooling, red. Theresa L. McCarty (2005).

Language, Literacy and Power in Schooling är indelad i tre delar, och följer en etnografisk tradition. I del 1 diskuteras olika literacies, som t.ex. Hopis sätt att leva ur literacyperspektiv. I del 2 fokuseras på läsande och olika klassrum, som tvåspråkiga och mångkulturella sådana och i sista delen vidgas perspektivet till att omfatta vår föränderliga värld, som den upplevs i "the New Capitalism".

Bokens kapitel har växt fram ur ett symposium som hölls under ett av American Anthropological Associations (AAA) möten år 1999. I boken medverkar 17 olika författare, som tar upp frågor kring etnografi och literacy, men också frågor om makt, ras och pedagogik.

The Continuing Power of the "Great Divide" - av Theresa L. MacCarty

Detta kapitel är en introduktion till boken och här beskriver McCarty vad hon kallar 2000-talets "Great Divide", en ny form av utbildningsmässig, ekonomisk och sociopolitisk segregering, som hon menar att är ett resultat av att färgade studenter och engelskspråkinlärare uppnår de lägsta graderna av utbildningsmässiga kunskaper, har de lägsta familjeinkomsterna och de högsta graderna av tonårssjälvmord och depressioner.

McCarty berättar att boken fokuserar på språk, literacy och skolning och att dessa ses som besläktade axlar av makt i kampen om att få tillträde till centrala intellektuella, sociala, ekonomiska och politiska tillgångar och rättigheter. Literacy förstår McCarty som något som har att göra med sociala, institutionella och kulturella relationer snarare än vad människor själva gör efter eget huvud.

Boken som helhet följer en etnografisk tradition och McCarty beskriver därför etnografiska metoder, som deltagande observationer och intervjuer och presenterar kända forskares tankar, som Wolcotts och Gumperzs. Hon menar vidare att författarnas mål som etnografer inte bara är att undersöka och uppdaga områden som återskapar "great divides", utan de vill också frambringa en dialogisk transformering som kan leda till positiv social förändring.

Indigenous Accounts of Dealing With Writing - av Elsie Rockwell

Rockwells kapitel handlar om Maya-folket i Chiapas i Mexiko, som hon antar att har en lång historia av utvecklingsstrategier som stämmer överens med den dominerande användningen av literacy. I kapitlet tolkar Rockwell redogörelser som hon hämtat i texter som publicerats av "Native" (ursprungliga, infödda) författare under det senaste decenniet. Vad Rockwell vill göra är att bidra med några tankar som inte fått så mycket uppmärksamhet tidigare. Hon menar att de som sitter vid makten tenderar att både underminera och förvägra literacy för de grupper som de styr eller dominerar över. De kan också förneka att det finns autonoma literacypraktiker.

Då det gäller diskussionen om literacy i Chiapas så har antagandet hela tiden varit att infödda kulturer till sin natur är orala, men en del forskare antyder att literacy troligen var mer vitt spridd än det ofta antas, även om det var begränsat av köns- och generationsgränser. Ofta var det så att man officiellt förnekade förekomsten av skrift och av skrivna dokument och under 1800-talet hade man lyckats underminera och förneka användningen av skrift av "natives". När sedan den federala skolan tillkom under mitten av 1900-talet kunde man enkelt porträttera highland-samhällena som orala kulturer.

Rockwell tittar sedan på hur "native writers" texter såg ut. Hon lade märke till att det var tre teman som ofta återkom i texterna: ritualer, arbete och mark, och många gånger var det nedskrivningar av orala, traditionella berättelser, som kunde tolkas mycket olika vid nedskrivningen.

Något i mina ögon tänkvärt är, att Rockwell betonar att skolgången i "native" städer inte alltid har lett till literacy, utan det kunde bli så att man satt flera år i skolan och ägnade tiden åt att kopiera texter och läsa högt, utan att man för den skull förstod ett enda ord.

Julia´s "Story" of Schooling: A Borderlands Account - av Robert Whitman

I detta kapitel undersöker Whitman den flerstämmiga naturen i en berättelseliknande redogörelse, som skrivits helt i nutidstempus. Han tittar på redogörelsens struktur och hur människor presenteras och kommer till tals och undersöker också användningen av presens, som i "kanoniskt" avseende gör redogörelsen till "icke-berättande".

Den redogörelse som Whitman använde sig av var skriven av en första generationen mexikansk-amerikansk ung kvinna som hette Julia, under en skrivkurs på ett college där Whitman själv undervisade. Redogörelsen var resultatet av en uppgift att svara på frågan "vad gör du här?". Julia gick i klassen för att hon själv upplevde att hon inte var duktig på att läsa och skriva och hon ville lära sig mer om det teknologiska området och hur man läste och skrev där.

Mycket av Whitmans text är en analys av Julias berättelse, som hur den rent narrativt är uppbygd och hur hon använder sig av ord som you, they och them till skillnad från we, our och us.

Reading, Writing and Race: Literacy practices of Teachers in Diverse Classrooms - av Gloria Ladson-Billings

Ladson-Billings kapitel undersöker på vilka olika sätt ras färgar uppfattningen hos lärare som arbetar med barn som kämpar för att bli litterata. Hon har gjort en treårig etnografisk studie där hon undersökt hur lärare talar "runt" ras, även när ras är i centrum för det utbildningsmässiga problemet.

Aldrig tidigare har det varit så komplext att "bli litterat", skriver Ladson-Billings. Hon menar att studenter idag måste läsa igenom så många olika medier för att bli det. Det handlar inte bara om traditionella texter, utan också om musikvideor, dataprogram, sånger, TV-spel och annat. Ladson-Billings menar att literacy hör nära samman med vår föreställning om mänsklighet och medborgarskap. Man måste vara människa för att vara litterat och man måste vara litterat för att bli en medlem. Som exempel på detta tar hon upp att de afrikanska slavarna inte fick lära sig att läsa och skriva eftersom de då skulle bli för svåra att hantera och som en följd av att de inte var litterata kunde man betrakta dem som "icke-mänskliga".

Barn till färgade, som afroamerikaner, indianer och lationos misslyckas idag rutinmässigt och frekvent att bli fullbordade och skickliga läsare hävdar Ladson-Billings. Detta intresserade henne och hon ville titta närmare på problemet i skolverkligheten. Hon grundar sin analys av relationen mellan literacy och ras på "Critical Race Theory" (CRT), som är en form av vetenskaplig legal kritik, som argumenterar för att rasism är normalt och inte avvikande i det amerikanska samhället.

I studien följde Ladson-Billings bland annat relativt nyblivna lärare och hon kunde se att de inte verkade instruera eleverna i läsande. Istället gick mycket tid åt till att roa och underhålla dem. Lärarna kunde ofta identifiera goda, medelmåttiga och "svaga" läsare i klassen men de kunde inte identifiera någon verklig styrka eller svaghet hos dem. Det fanns dock en lärare som skilde sig från de andra, Paulette, som visste precis. Paulette betraktades av de andra lärarna som lite gammalmodig, men hon hade koll på varenda elev och på hur de låg till. Hon kunde be dem komma fram till tavlan för att stava och ljuda och hon frågade dem om de visste vad olika ord betydde. Vid ett tillfälle hade forskarna i studien een samling med lärarna, där de fick presentera något som de gjort. De andra lärarna blev då imponerade av Paulettes resultat, då hon visade dem brev som eleverna själva skrivit, utan att kopiera något. Efter samlingen vände sig Paulette till forskarna och berättade att hon inte såg några problem att undervisa de svarta barnen på samma sätt som andra för det var vad deras föräldrar förväntade sig. Hon menade att hon drev dem så hårt hon kunde. Ladson-Billings tycker att det mest intressanta i Paulettes kontakt med dem var att hon ansåg det som något att ta upp ”vid sidan av” och inte i den stora gruppen.

Vid ett stort test som genomfördes samtidigt som studien bedrevs kunde man se att skolan i studien fick de sämsta resultaten av alla skolor och att de låg långt ner även i jämförelse med likvärdiga skolor. Man gjorde också en indelning efter kön och ras och där kunde man se att svarta pojkar skilde sig markant från övriga. På skolan satt sedan alla lärare och pratade lite svagt om att bland annat försöka få mer feedback från föräldrarna, tills plötsligt en lärare brast ut i att faktum var att de faktiskt gjorde ett dåligt jobb med "de svarta pojkarna". Ingen av lärarna på skolan var själv svart och det var ett brott mot ramarna att ta upp detta – ingen vidrörde annars sådana frågor. Nästan ingen av lärarna hade heller mött någon afroamerikansk vuxen eller barn som var jämlik eller hade högre social status än dem själva. Undantaget från detta var Paulette, som undervisat i annan skola tidigare där alla varit afroamerikaner och hon hade mött en varierande mängd svarta då.

Att vara vit innebär en slags rätt att exkludera andra och att ha rätt att kategorisera menar Ladson-Billings. Dessutom får man mer hjälp att lyckas i skolan och man får tillgång till sporter och estetisk verksamhet dit också föräldrar följer med och stöttar, medan afroamerikaner inte alls har detta familjestöd med sig på sådant.

Kommentarer
Här kan du skriva tankar och kommentarer till texten ovan.