User:Inhol24/Talk in two languages

Av Ingela Holmström

Texten nedan är en läslogg till kapitel 5, "Interactional Order in Talk in Two Languages: Identity-Related Accounts", i boken Talk in Two Languages av Joseph Gafaranga (2007).

Kapitel 5 handlar om interaktionell ordning vid samtal på flera språk, med en identitetsrelaterad beskrivning i fokus. Gafaranga menar att i enspråkiga sammanhang så är det inte så intressant att diskutera "en situation-ett språk" eftersom ju all interaktion sker inom det enda språket, men om man istället riktar sig mot tvåspråkig kontext så får diskussionen däremot stor betydelse. Antagandet att tvåspråkiga talare aldrig använder två språk i en och samma mening är inte sann, menar Gafaranga, för tvåspråkiga talare skiftar ofta språk under ett samtal, även inom en och samma mening. Växlingen mellan språken är dessutom mycket välordnad.

Gafaranga diskuterar vad han kallar språkalternering (language alternation) och han tar då upp diglossi (diglossia) och språksociologi (sociology of language), interaktionell sociolingvistik (interactional sociolinguistics) samt Markedness model (som jag inte lyckats översätta till svenska).

Ferguson (1959) menar, enligt Gafaranga, att diglossi handlar om en relativt stabil språksituation där det finns en högt värderad (och ofta mer grammatiskt komplex),topplacerad språklig varietet, som till största delen lärs genom formell utbildning, och som främst används för skrift och formella talsyften, men som inte används i mer vanliga konversationssyften i samhället i övrigt. Språkvarieteter kan forma olika strukturer där diglossi finns och de är skilda från varandra och befinner sig på olika nivåer. Varje varietet har sin bestämda roll att spela och de befinner sig i specifika domäner med mycket liten överlappning. Den ena varieteten betraktas som hög, och den andra som låg. Det är dock viktigt att komma ihåg att Fergusons modell för diglossi handlar om samhällen som kan räknas som enspråkiga och att han ansåg att diglossi där var en slags standardisering. Fishman (1972) betraktar diglossi på ett vidare sätt. Han menar att det inte bara existerar i multilinguala samhällen som erkänner flera språk, men inte heller bara i sådana samhällen där dialekter och klassiska vaieteter förekommer.

Gafaranga menar att språkalternering kan ses på olika sätt i olika sammanhang; i tvåspråkiga sammanhang utan diglossi kan alterneringen karaktäriseras som beteenden eller avvikelser som är reparabla, medan alternering i tvåspråkiga sammanhang med diglossi kan betraktas som "metaforisk kodväxling".

Det interaktionella sociolingvistiska perspektivet infördes av Gumperz, vars intresse låg i att undersöka hur lingvistisk variation användes som resurs av specifika talare i specifika ansikte-mot-ansikte-interaktioner. Lyckad kommunikation handlar enligt honom om kontextualiserande signaler, dvs. ytliga signaler i meddelandet som talar om vad handlingen/aktiviteten egentligen handlar om och/eller hur den ska tolkas. Sådana signaler kan vara betoning, tempo, intonation och liknande. Mellan två talare från samma kultur är signalerna tydliga, medan de kan leda till misstag och missförstånd mellan talare som inte tillhör samma kultur. Gumperz slog tydligt fast att språkalternering i sig fungerar som en kontextualiseringssignal, till exempel kan två personer som talar ett språk (en "de-kod") inse att de hör till samma kulturgrupp och därmed alternera till det mer lokala språket, "vi-koden", och sedan växla tillbaka då ytterligare interaktionspartners dyker upp som inte hör till deras kultur.

Gafaranga undersöker sedan en tredje modell för kodväxling som utarbetats av Myers-Scotton, för att se om den kan användas som en alternativ identitetsrelaterad beskrivning av språkalterneringens ordning. Modellen kallas "Markedness model" och har influenser från olika håll, som från "the Cooperative Principle" och kanske allra mest från Elsters "Rational Choice model". Elster och Myers-Scotton menar att samtal följer principer för förnuftigt uppträdande och att man bäst kan föklara de val som görs i specifika interaktioner med att de uppstår genom talarens tvekan om vilken handling som ger honom den bästa nyttan. I Markedness model ligger språkalterneringens "varför" i fokus, snarare än dess "hur", eftersom den fokuserar på sociala motiv för kodväxling. Genom att man använder begreppet "markedness" så signalerar man att kodval kan betraktas som ett system av motsättningar.

Gafaranga skriver att språkval kan vara omarkerade eller markerade. Ett omarkerat språkval är ett sådant som stämmer överens med det som förväntas, det vill säga att man använder den lingvistiska varietet som är den mest förväntade, medan det markerade språkvalet istället är något som avviker och att den varietet som används där är mer ovanlig. Man kan göra markerade språkval genom att växla från ett språk till ett annat, vilket kan leda till en förändring av talsituationen. Om det lyckas så blir det nya språket det omarkerade valet i den fortsatta kommunikationen.

Kommentarer
Här kan du skriva in de kommentarer eller tankar du har kring min text ovan.